Té
un 92% del poder ascensional de l'hidrogen, encara que
pesi dues vegades més. Com que no és combustible,
l'heli és preferible a l'hidrogen per produir
l'ascensió dels globus aerostàtics
i dels globus sonda que s'envien a l'atmosfera
amb finalitat científica i que poden arribar a
alçades
de fins a 30 km. Aquests globus poden restar hores i,
inclòs dies, a l'atmosfera cosa que constitueix
un avantatge respecte dels coets.
En cirurgia,
s'utilitzen caps d'heli ionitzat en el tractament
de tumors d'ulls, estabilitzant o provocant la
remissió dels mateixos i per reduir el flux
sanguini en pacients amb malformacions cerebrals.
Un altre ús comú
de l'heli és com a aire artificial, barrejat amb oxigen,
pels escafandrers. En els treballs subaquàtics la
pressió és superior a la pressió atmosfèrica
normal i en aquestes condicions augmenta la solubilitat dels gasos en
els fluids corporals. Si es respira aire
normal, l'oxigen
és consumit per l'organisme però el nitrogen
resta en dissolució en els líquids
corporals.
Al ascendir i,
conseqüentment disminuir la pressió, també
disminueix la solubilitat del nitrogen i es desprèn l'excés en forma de
bombolles que passen al flux sanguini,
produint intensos dolors, paràlisi i, fins i tot,
la mort. Aquest problema es redueix en gran mesura si es
respira aire artificial, barreja d'oxigen i heli,
a causa de l'escassa solubilitat de l'heli.
En persones amb
asma i altres problemes respiratoris també
s'acostuma a
utilitzar les barreges d'oxigen i heli, ja que
la menor densitat i major fluïdesa faciliten la respiració.
També
s'usa com a atmosfera inerta en la soldadura d'arc per a metalls
lleugers, com per exemple aliatges de
magnesi i
alumini
que poden oxidar-se si la soldadura es realitza en presència
d'oxigen; l'heli protegeix les parts escalfades
de l'atac per l'aire. |